Йордан Стубел
Баба и дядо

chitanka.info

Баба сладка кашица вареше,

столчето й дъбов желъд беше.

Ала как се желъда търкули,

клекна баба и очи опули,

та събори още и гърнето.

Два дни близа лакомо прасето.

Викна баба, като луда Яна:

— Тичай, дядо, каша не остана…

Чу я старо-харо отдалече,

от гора зелена се довлече,

ядом гледа и със яд мърмори:

— Мари, бабо, пак ли пакост стори?

Желъд ли е столче за седене,

малко не помисли ли за мене —

че ще бутнеш със крака гърнето?

Или каша готвиш за прасето?

— Що съм крива, дядо белобрадо,

като ходиш весден с вакло стадо,

та не мислиш, че на твойта баба

на три крака едно столче тряба.

Крива ли съм — счупи се гърнето.

Да сме живи, да гоим прасето…

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.